FUNIA
Deschide-l.
Nu.
- Trebuie să vedem dacă - - Ştiu.
Dar nu încă.
Hai să rămânem aşa un minut.
Phillip, nu avem prea mult timp.
Este întunericul care te-a tras în jos.
Nimeni nu se simte foarte în siguranţă în întuneric.
Nimeni care a fost candva copil, asta este. Deschid asta, bine?
Aşa. Aşa e mult mai bine.
Ce după-amiaza frumoasă.
Păcat că nu puteam face asta, cu perdelele netrase pe soarele asta.
Ei bine...
Nu putem avea totul, nu-i aşa?
Noi am făcut-o în timpul zilei.
E bine acum, Phillip?
- Da. - Bine.
Mai bine ai pune astea bine in sertar, in spatele cutiei.
Acum...
Este o piesă de muzeu acum.
Totuşi ar trebui s-o păstrăm pentru posteritate,
doar că, este un cristal atât de bun şi urăsc să stric setul.
Din asta, David Kentley a servit ultima băutura.
Ar fi trebuit să fie Ginger Ale, sau chiar bere.
Nu-i sta in caracter lui David să bea ceva asa de impur ca whiskey-ul.
Nu-i sta in caracter nici sa fie omorat.
Da, nu-i aşa? Americanii buni de obicei mor de tineri pe câmpul de luptă.
Cei ca David trec neobservati in lumea asta.
De aceea a şi fost victima perfectă pentru o crimă perfectă.
'Desigur, a fost un absolvent de la Harvard.
Asta ar putea justifica crima.
Este mort şi noi l-am omorât. Dar este încă aici.
În mai puţin de 8 ore se va odihni pe fundul lacului.
Între timp, este aici.
- Ce faci? - Nu este închis.
Cu atat mai bine. Este mai periculos.
Şi încuietoarea e prea veche. Nu o să meargă.
As fi vrut sa fie. Aş fi vrut ca el să nu mai fie aici.
Aş fi vrut să fie altcineva.
Este un pic cam târziu pentru asta, nu crezi?
Pe cine ai fi preferat, Kenneth?
Nu ştiu, Presupun că oricine era la fel de bun...
sau rău ca şi oricare altcineva.
Poate tu. Mă sperii.
Întotdeauna ai făcut-o, chiar din prima zi de şcoală.
Face parte din şarmul tău, presupun.
Glumesc doar, Brandon.
Evident că nu pot face faţă la fel de bine
ca tine, aşa că ma descarc pe tine putin.
- Este oarecum o prostie, nu-i aşa? - Da, foarte.
Pot să beau ceva acum?
Bineinteles. Este o ocazie specială. E timpul pentru şampanie.
- Şampanie? - Am pus la ghiaţă câteva sticle.
- Când le-ai pus acolo? - Chiar înainte să apară David.
- Ştiai c-o să meargă, nu-i aşa. - Binenteles.
Ştii că nu fac niciodată ceva, decât dacă iese perfect.
Întotdeauna mi-am dorit mai mult talent artistic.
EI bine şi crima poate fi o artă de asemenea.
Puterea de a omorî poate aduce la fel de
multă satisfacţie că şi puterea de a crea.
Phillip, realizezi că noi chiar am făcut-o, exact aşa cum am plănuit?
Şi nici un lucru mic n-a mers prost. A fost perfect.
- Da. - O crimă perfectă!
Am ucis de dragul pericolului şi de dragul de a ucide.
Suntem vii, cu adevărat şi minunat de vii.
Şampania nu egalează situaţia.
Dar voi servi totuşi.
Nu mai eşti speriat Phillip, nu?
Nici unuia din noi nu trebuie să-i fie frică.
Asta-i diferenţa dintre noi şi cei de rând.
Ei vorbesc despre cum să comită crima perfectă dar n-o fac.
Nimeni nu comite o crimă doar pentru... a experimenta cum se comite.
Nimeni în afară de noi.
- Nu mai eşti speriat, nu? - Nu.
Nici măcar de mine?
- Nu. - Asta-i bine.
Tu doar mă uluieşti, ca întotdeauna.
Asta-i şi mai bine.
Pentru David, binenteles.
- Brandon, cum te-ai simţit? - Când?
În timpul...
Nu ştiu, bine.
Nu-mi amintesc să fi simţit ceva deosebit,
până când corpul lui a rămas nemişcat
şi am ştiut că s-a terminat.
- Şi apoi? - Apoi m-am simţit extraordinar de bine.
Tu cum te-ai simţit?
Oh, Eu... Eu...
Doar nu crezi că petrecerea este o greşeală, nu?
Nu, este ultimul finisaj al operei noastre.
Este mai mult de-atât. Este semnătura artistilor.
Dacă n-am face petrecerea ar fi ca şi cum, uh...
Cum ar fi să pictezi un tablou fără să-l agăţi?
Nu cred ca aceste cuvinte sunt prea potrivite.
S-ar putea termina în 2 moduri mulţumita petrecerii.
Oh, rot. Petrecerea asta va fi cea mai captivantă din câte au fost date până acum.
- Cu oamenii ăştia? - Oh, sunt niste tăntălăi.
Familia Kentley nu putea fi mai bleagă nici
dac-ar fi vrut, dar trebuia să-i invitam.
Până la urma, sunt tatăl şi mama lui David.
Asta nu face mai uşoară comunicarea cu ei.
Nu-ţi fă griji. Janet ii va obosi pe săracii oameni.
Incearca orice ca sa-l cucereasca pe David.
Ceva imi spune ca nu va reuşi.
- Tu crezi? - Nici eu nu prea cred.
Pai, se poate întoarce la Kenneth în seara asta.
Trebuie să recunoşti, e un gest frumos din
partea mea în lumina noilor evenimente, ca...
- Phillip? - Ce?
- Ia-o pe cealaltă. - Pentru ce?
Lasă. Vino cu mine.
- Ce vrei să faci? - Ai să vezi. E o idee splendidă.
Ce naiba vrei să faci?
Fac din munca noastră o capodoperă de artă.
- Brandon, mergi prea departe. - De ce? Ce vrei să spui?
Doar mă gândeam că ar fi drăguţ să luam masa aici...
pe asta.
Nu-i o idee bună?
Pai, măcar în felul ăsta nu v-a încerca nimeni s-o deschidă.
Nu cred că mă apreciezi corect, Phillip.
Încep, Brandon.
Haide, nu mai avem mult timp. Doamna Wilson se va întoarce curând.
Ai uitat să împrumuţi cheia de la ea? Ar fi trebuit să ştiu -
N-am uitat. Am cheia ei. I-am spus că am pierdut-o pe a mea.
- Oh, bine. - Cum ai să explici asta?
- N-am să explic. - Trebuie să avem o scuză.
- Nu putem să ne lăsăm oaspetele singur.
- Trebuie să avem o scuză în faţa celorlalţi.
Bine, bine.
Lasă-mă să mă gândesc.
Pe bune, te superi mult prea repede mult prea uşor, Phillip.
Avem o scuză foarte simplă
chiar aici.
De ce te îngrijorezi aşa tare, Phillip?
Până la urma, domnul Kentley vine în special să se uite la aceste cărţi.
Ce poate fi mai bine decât să fie pe masa din sufragerie
unde saracu bătrân să le poată lua foarte uşor?
Foarte atent, nu-i aşa?
Alo? Ah, binenteles.
- Începi cu cărţile - - Cine-a fost?
Doamna Wilson.
Brandon?
Brandon!
Ce naiba? Nu ai gusturi mai bune de atât...
Ce este?
- Pai, hai, trage-o afară. - Nu pot.
Dacă doamna Wilson ar fi fost aici, l-ar fi smuls ea pentru tine.
O manifestarea ca asta în faţa lor ar fi la fel de bună ca o marturisire.
Ia astea şi încearcă să-ţi revii un pic.
Dacă m-ai fi lăsat cu lumina aprinsă, aş fi văzut.
Bine! Eşti perfect.
Trebuie să fim, Phillip.
Am fost de-acord ca puteam face doar o singură crimă, aceea de a face o greşeală.
- A fi slab este o greşeală. - Pentru că este uman?
Pentru că este ordinar. Nu voi permite ca nici unul din noi să fie asa.
(Sună Soneria)
Îmi eşti dator cu $2.40 pentru taxi, cu tot cu bacşiş.
Dacă nu ar fi fost atâta trafic, aş fi fost aici acum o jumătate de ora.
Este la fel de bine. Nici nu ne aşteptam să te vedem până în acest moment.
Am fost la cinci magazine pentru pateul ăla special.
Dar preţurile! Sub nici o forma nu puteam să arunc aiurea bunătatea de bani.
Aşa că, am fost în centru la magazinul ăla
cu delicatese unde a fost şi domnul Cadell.
Dar îţi spun, data viitoare când dăm o petrecere, voi merge doar -
Bună seara, doamna Wilson.
Pot să întreb, ce, i s-a întâmplat mesei mele?
Noi tocmai mutam lucrurile aici.
Păi...
Eu personal am crezut că masa mea e chiar drăguţă.
Oh, chiar era minunată.
Dar vedeţi, domnul Kentley vine să se uite
la aceste cărţi vechi pe care le am cufăr.
Şi nu vreţi ca săracul bătrân să fie nevoit să
se aşeze în genunchi pentru a le vedea, nu?
Pai, cred că este un pic ciudat.
- Ciudat? - Foarte.
Mai ales aceste sfesnice. Nu este deloc locul lor aici.
Dimpotriva, cred că ele sugerează un... altar dintr-un ceremonial,
unde ai putea să ingramadesti hrana pentru sacrificiul de sărbătoare.
Hmph, grămadă e bine zis.
Nu este de-ajuns spaţiu pentru ca eu să aşez
lucrurile în ordine, nu-i aşa, Mr Phillip?
Oh, gasesti tu spaţiu.
Mă omorâţi cu zile. Ce trebuie făcut cu cărţile astea?
O să le aşezăm pe masa din sufragerie.
Este o ideea nebuna, dacă mă întrebi.
Ei bine, am prea multe de făcut ca să mai discut şi detaliile, draga.
Dar totuşi cred că este neobişnuit.
- Ce naiba se intampla? - Eram sigur ca o sa observe.
- Ce sa observe? - Frânghia, desigur.
Brandon, trebuie s-o ascundem.
- De ce? - De ce?
Da, de ce? E doar o bucată de frânghie, un articol gospodăresc ordinar.
De ce să-l ascundem?
Locul ei este în sertarul din bucatarie.
- Doamna Wilson? - Da?
Este o şampanie în cutia de gheaţă.
- Doar nu le dăm şampanie, nu? - Ba da.
Oh, o să fie genul ăla de petrecere. Aş face bine să mă aranjez un pic.
Servim şampanie numai la ocaziile extraordinare ale domnului Cadell.
De fapt, odată el şi cu mine am servit un pahar de ziua mea.
În seara asta, doamna Wilson, veţi avea ocazia să reînnoiţi acele clipe romantice.
Pot? Vine domnul Cadell.
Oh. Oh, Domnul Cadell teribil de drăguţ.
- Vine şi Rupert? - Da, am crezut că ţi-am spus.
Nu, nu mi-ai spus.
Unii oameni spun că este un pic ciudat, dar eu întotdeauna am crez...
Pai, măcar m-ai putea lăsa să termin.
Am crezut că îl placi pe Rupert.
- Da. - Atunci?
Dintre toţi oamenii de pe pământ, Rupert
Cadell este singurul care ar putea banui ceva.
El este singurul om care ar putea să aprecieze
aceasta din punctul nostru de vedere, cel artistic.
Asta este captivant.
Mă bucur dacă te captivează pe tine. Pe mine mă înfricoşează.
Îţi sugerez să vorbeşti mai încet.
Ar fi fost prea uşor cu ceilalţi, Phillip şi prea plicticos.
Iar Rupert, Odată m-am gândit să-l invităm să ni se alăture.
Şi de ce n-ai făcut-o? Cu cât suntem mai mulţi, cu-atât mai bine.
Nu are sânge în el.
Oh, ca intelect, ar fi putut să ni se alăture. Este strălucitor.
Dar este un pic cam pretenţios.
Ar putea să inventeze sau să admire dar niciodată
n-ar putea să ia parte la actul în sine.
Aici îi suntem superiori. Noi avem curaj. Rupert nu are.
Domnul Cadell a fost ranit la picior în război.
Vezi că îţi aluneca mânecă în mâncare
(Sună soneria) Au venit. Suntem gata?
Mai pregătiţi ca niciodată.
Nu fi atât de ocupat cu pianul încât să nu mănânci.
Slăbeşti prea mult.
Vezi să nu dea gata pateul ăla înainte să guşti şi tu.
Să sperăm că va fi un succes. Oh, tava mea.
Duceţi-o în bucatarie doamna Wilson. Voi răspunde eu la uşă.
Nu ar fi fost aşa o harababură dacă lasati totul pe masa mea.
Acum începe distracţia.
- Salut, intraţi. - Ce mai faci, Brandon?
- Bine. Puneţi-vă pălăria aici. - Mulţumesc.
A trecut ceva vreme.
Da, de aceea am părut atât de ciudat la telefon. Surprins, presupun.
- Salut, Kenneth. Mă bucur să te văd. - Şi eu.
- Ai fost ocupat în ultima vreme? - Oh, nimic cu care să mă laud. Tu?
Mă pregătesc pentru examene.
Trebuie să-ncep să mănânc înaintea celorlalţi.
- Sunt primul? - Da.
De ce oare sunt eu întotdeauna primul la o petrecere?
Probabil pentru că eşti singurul care vine la timp.
Doamna Wilson, şampanie.
Oh.
Nu... Nu este ziua cuiva, nu?
Nu fi atât de îngrijorat, Kenneth. Este aproape opusul.
Opusul?
Phillip isi ia un ramas bun temporar. Il duc în Connecticut.
Oh. Unde mergi?
La mama lui Brandon pentru câteva săptămâni.
- Voi fi închis. - Ce?
Ca să fiu sigur că exersează 6 ore pe zi.
- I-am aranjat în sfârşit debutul. - Town Hall
Este minunat. Sper să-i faci praf.
Mulţumesc.
Mmm. Mult mai decorativ.
Crezi?
- Hei. - Ce-i asta?
- Mă simt foarte onorat. - Da, de ce?
Ei bine, pare că este un fel de petrecere de adio.
Da fapt, omorâm 2 păsări cu o singură piatră.
Petrecerea este de asemenea pentru domnul Kentley.
- Tatăl lui Davis? - Da.
Oh. O... O să fie şi David aici?
- Binenteles. - Cine altcineva mai vine?
Nimeni pe care să nu-i cunoşti, dacă asta e ceea ce te nelinişteşte.
- Familia Kentleys, Janet Walker - - Janet?
Da. Am crezut că te vei bucura s-o vezi.
Nu-i aşa?
Brandon, Janet şi cu mine ne-am despărţit.
- Nu ştiai? - Nu ştiam, îmi pare rău.
Pai, ştiai, Phillip?
Oh, am auzit nişte zvonuri vagi, dar niciodată n-am dat atenţie acestor lucruri.
Aş fi vrut s-o faci. (Sună soneria)
- De ce? - Pai, Janet şi David sunt -
Bună ziua doamna Wilson.
- Pot să mai servesc? - Sigur.
Zâmbeşte. Am o presimţire că şansele tale cu domnişoara
sunt mult mai bune decât crezi.
- Ce vrei să spui? - Janet.
Bună, comorilor. Dragule!
Fii atent la părul meu. A durat ore.
- Mirosi super. Ce e asta? - Acel parfum pe care mi l-ai oferit de Crăciun.
- Întotdeauna am ştiut că am gusturi bune. - Ai. Arăţi minunat.
N-o sa mai arat asa cand o sa termin totul de plătit.
Ce-i aşa de amuzant? Niciodată n-am ştiut când am fost amuzantă.
Atunci când încerc să fiu, Scap o bombă de fiecare dată.
- Phillip, dragule. - Bună.
Ce e cu acest zvon? Am auzit despre tine şi Town Hall.
Pariez că ai să ne joci o fentă tuturor şi să devii
oribil de faimos.
Cred că v-aţi cunoscut.
- Bună, Ken. - Bună, Jan.
Asta a fost fascinant, nu-i aşa? Observ că s-a schimbat.
Ce-ai spune de nişte şampanie?
'Buna, şampanie.'
Înţelegi ce vreau să spun atunci când încerc să fiu amuzantă?
- Ce mai faci, Ken? - Bine, mulţumesc.
- Cum e noua slujbă? - Cu ce te ocupi?
Scriu aceleaşi articole plictisitoare despre cum să-ţi menţii corpul frumos.
- Pentru cine de data asta? - O mica revista numita Allure.
Mulţumesc, draga.
- Oh, acel tablou nu este nou? - Da este. Îţi place?
- Pai, ce este? - New Young American Primitive.
Eu am o nouă surioara mai tânără în America.
Are doar 3 ani şi lucrurile ei sunt de-a dreptul primitive.
- Nemernicule.
- Ce? - Nu era un altul în foaier?
Nu cred. Care?
Acesta.
- Ar trebui să te strangulez, Brandon. - Ce-am făcut acum?
Câteodată, simţul tău al umorului este un pic cam răutăcios, draga.
Ce tot pălăvrăgeşti acolo?
- De ce l-ai invitat pe Kenneth? - Pai, de ce nu?
Ştii foarte bine de ce.
Ne-am despartit demult, iar acum sunt practic logodită cu prietenul lui.
- David? - Da, David.
Ceea ce face ca totul să fie "minunat".
Îmi pare teribil de rău, dar este dificil să tin pasul cu aventurile tale.
După mine a urmat Kenneth şi acum David.
De ce schimbarea de la Kenneth la David, totuşi?
- Evident, cred că e mult mai drăguţ. - Şi, pentru că este cu siguranţă mai bogat.
Asta e o mizerie chiar si din partea ta, draga.
- Dă-mi un 6 la purtare. - Ce-ţi face băutura?
Câţi ani au trecut de când am spus, 'Oh, este amuzant'? Şi nu-mi spune.
- Am auzit că vine Rupert. - L-am invitat, dar nu ştii niciodată ce va face.
- Sper să vină. Ce mai face? - Cine e?
Rupert Cadell a fost directorul nostru de internat în şcoala primară.
Director de internat pentru voi, 3 dragalasi?
4 drăgălaşi. A încercat sa-l educe si pe David.
Rupert este un editor acum, nu?
De succes? Poate îmi oferă el mie ceva de lucru.
Rupert publică doar cărţile care îi plac doar lui, de obicei filozofie.
Oh. Carti micute, cuvinte mari, dar nici o vânzare.
- Aşa e. - Rupert este extrem de radical.
Ştii că îşi alege cărţile cu presupunerea că
oamenii nu numai că pot să citească, dar pot de fapt să şi gândească.
- Ciudat individ, dar îmi place de el. - Tot timpul l-ai plăcut.
Doamne, discutiile alea aprinse pe care tu şi Rupert le-aţi avut în şcoală.
Brandon ar fi stat treaz toata noaptea la picioarele maestrului.
Brandon la picioarele altcuiva! Cine este Rupert?
Obişnuia să-ţi spună tot felul de lucruri trăznite, nu?
Chiar? Ce fel de lururi?
Presupun că Kenneth se referă la neadaptarea lui Rupert la ideile societatii.
De exemplu, el crede că crima este ceva de
condamnat la majoritatea oamenilor, dar -
- Un privilegiu pentru cativa.
- Da.
- Un privilegiu?
E în ordine, doamna Wilson, Răspund eu la uşă.
- Domnule Kentley. Mă bucur atât de mult c-aţi venit. - Mulţumesc, Brandon.
Doamna Kentley nu se simte bine, aşa că mi-am permis s-o aduc pe cumnata mea,
Doamna Atwater, care locuieste cu noi.
- Sunt încântat să vă fiu gazda. - Încântată c-am venit, dragule.
Am fost în New York 2 săptămâni. Alice a fost bolnavă aproape tot timpul.
Henry întotdeauna îşi cataloghează cărţile.
Oh, nu, Anita. Câteodată, chiar citesc una din cărţile mele.
Dar sunt într-o vizită. Asta este doar a doua mea petrecere.
- Presupun că este corect - - Lasă-mă să-ţi iau lucrurile.
- Îmi pare rău să aud ca domana Kentley este bolnavă. - Oh, este doar o răceală.
Răcelile pot fi foarte periculoase în perioada asta a anului.
Sper ca doamna Kentley stă în pat cu multe sucuri de fructe.
- Da, mulţumesc. - Pai, în asta constă toată şmecheria.
Gripă este periculoasă, pe căldura asta? Nu înţeleg deloc asta.
Exact acum doua veri am avut şi eu una.
Am stat la pat 3 săptămâni. Doctorii -
Scuzaţi-mă. Pe aici, doamna Atwater.
...mai ales la petreceri.
Mă depăşeşte.
David!
O, nu, aţi făcut o greşeală.
Acesta este Kenneth Lawrence.
Oh, Îmi pare atât de rau.
Nu-i nimic, Anita.
Kenneth este des confundat cu David, chiar şi de către persoane îndepărtate.
N-am avut prea multe şanse
să observăm vreo asemănare în ultima vreme, băiatul meu.
- N-ai fost ocupat cu studiu, nu-i aşa? - Încerc domnule.
Oh, draga. Asemănările sunt doar fizice.
Cred că amândoi o cunoaşteţi pe domnişoara Walker.
Janet, draga mea.
Am terminat de lucrat la horoscopul tău, chiar înainte să venim.
- Ei, spune. - Stelele sunt foarte drăguţe.
Ele indica o căsătorie foarte curând.
Cu un tânăr frumos, bine aranjat, al cărui tată e foarte dragut.
- Oh, Anita, Ţi-am spus asta acum o săptămână. - Oh, păi, presupun că mi-ai spus.
- Dar stelele o confirmă. - Minunat.
Doamna Atwater, pot să vi-l prezint pe domnul Phillip Morgan?
- Ce mai faceţi? - Oh, te-ai lovit la mâna.
- Oh, nu-i nimic, doar o zgârietură. - Ce s-a întâmplat?
Nimic. Paharul era crăpat şi s-a spart. Atâta tot.
- Pot să vă aduc nişte şampanie? - Oh, ador şampania.
Tata obişnuia să bea un pahar în fiecare dimineaţa la 11.
Dar binenteles, lui Henry nu-i place.
Domnule Kentley, vreţi să vă aduc ceva?
Prefer un pic de Scotch cu multă apă, dacă nu te superi.
David a venit?
Mă aşteptam să vină cu dumneavoastră.
Ne-a sunat şi ne-a spus că ne vom întâlni aici.
- De unde v-a sunat? - Menajera noastră a vorbit cu el.
Era la club, exersând pentru examenul...
La tenis.
Problema lui David este ca, nu trebuie să studieze. Este prea isteţ.
- David e bine, mulţumesc. - Mulţumesc.
- Ce face doamna Kentley? - Ca de-obicei. Acum e racita.
Sper ca David să apară repede. Vrea ca el s-o sune atunci când ajunge.
David este singurul el copil, domnule Kentley.
Este şi singurul meu băiat, de asemenea, dar îl las să se maturizeze singur.
De ce n-o sun şi să-i spun că a fost reţinut?
- Nu, nu trebuie s-o răsfeţi. - David ar fi putut să se fi oprit s-o vadă.
- Domnule Kentley? - Pot să dau un telefon?
- Binenteles. Este în dormitor. - Ce confortabil.
- Nu eşti gata pentru încă unul? - Voi fi.
Sunt, mulţumesc.
Ce tânăr încântător. Aş fi vrut ca David să-mi spună mai multe despre el.
Da. Merg să dau telefon.
Kenneth, este prea mult aer în paharul tău.
- E bine aşa, mulţumesc. - Te superi dacă-i duci asta lui Janet?
Sigur. De ce?
N-am nici un motiv anume.
Am crezut că ţi-ar plăcea să-i duci tu ei paharul. Este în dormitor.
- Atunci ti-ar placea sa intre David. - Nu, ăsta ar fi un şoc prea mare.
- Când te-ai născut? - 14 Iulie.
- Chiar îmi puteţi spune viitorul din asta? - Sunt doar un astrolog amator.
- Sunt sigur că sunteţi foarte bună. - Fac tot ce pot.
Presupun că vrei să-ţi spun dacă concertul tău va fi un succes.
- Da, vreau. - Să vedem.
Ai fost născut pe 14 iulie.
Eşti în zodia Cancerului, rac. Eşti copilul Lunii.
Eşti foarte mult influenţat de luna. Pot să-ţi văd mâna?
Nu-ţi aminteşti ora la care te-ai născut, din greşeală?
Nu.
Degete buna, puternice, artistice.
Cum rămâne cu concertul?
Mâinile acestea or să-ţi aducă multa faima.
Ei bine, mă consider un bărbat foarte norocos azi.
- Sunt în formă pentru marea deschidere. La ce?
- La colecţia ta, ca să spun aşa. - O da, desigur.
Vei cânta? Ce drăguţ.
- Soţia dumneavostra va săruta. - David nu era acolo?
Nu. Probabil că va fi aici în câteva minute, cred.
- Tehnica ta s-a îmbunătăţit, Phillip. - Rupert!
Cre... Începusem să cred că nu vei mai apărea.
Mă cunoşti doar mai bine de-atât.
Doamna Atwater, pot să vi-l prezint pe domnul Rupert Cadell.
- Încântată. - Mulţumesc.
- Domnul Kentley. - Ce mai faceţi, domnule Kentley?
Rupert Cadell, Pedagogul de la Somerville?
- Am fost. - Trebuie că i-ai predat fiului meu, David.
- Mă flataţi. Ce mai faceţi? - Bună, draga.
- Oh, domnişoara Walker. - De unde ştii?
- Brandon a vorbit despre tine. Mi-a dat dreptate?
Meritaţi dreptate? Păi!
Ei bine, micul Kenneth Lawrence, ce-ai mai crescut.
- Bună, er... - Kenneth, şcoala s-a terminat. Poţi s-o spui.
Rupert, eşti la fel ca întotdeauna. Este groaznic de minunat să te revăd.
- De ce? - Uh, păi...
Nu ma lua in serios. mă bucur să te revăd.
Şi aia seamana in mod ciudat cu şampania.
- Este. - O şampanie foarte bună.
- Care-i ocazia? - Ţi-am spus la telefon.
Am făcut o mică petrecere pentru domnul Kentley,
pentru ca el să se poată uita pe primele ediţii.
Şi a reieşit că Phillip şi cu mine mergem la ţară.
Da, mi-ai spus şi asta, Brandon.
- Da? - Da.
Pai, m-am gândit să fac un fel de petrecere de rămas bun pentru Phillip.
- De aceea, am luat şampanie. - Da.
- Inteleg. - Pai, este adevărat.
Întotdeauna te bâlbâi atunci când eşti emoţionat.
Pai, cred că întotdeauna sunt emoţionat când dau o petrecere.
- Chiar? - Domnule Cadell.
Oh, doamna Wilson.
Ei, ce-avem aici?
Am adus pateul tău preferat.
Nu-mi mai place. - Oh, nu!
Nu, glumeam, glumeam.
- Eşti afurisit. - Mulţumesc. Mulţumesc.
Mai bine v-ati face de lucru cu cutitul.
Aduc si restul imediat.
Oh, domnule Brandon, am găsit.
Nici măcar n-am ideea ce-a pierdut.
Minunata doamnă Wilson.
Poate mă voi insura cu ea.
Arata minunat. Sper ca David să ajungă repede aici.
- Da, unde este David? - N-am nici cea mai mică idee.
Dar a întârziat atât de mult, iar domnul Kentley îşi face griji.
- Dar tu? - Eu? Mi-e foamne?
Brandon, ce e asta, mai exact?
- Un cufar pe care l-am luat din Italia. - Nu, vreau să spun de ce mâncam pe el?
Oh, Am transformat sufrageria într-o bibliotecă.
Am incredere in tine ca vei gasi o nouă întrebuinţare pentru un cufăr.
Întotdeauna găsea o poveste de adormit, pe care ne-o spunea în timpul şcolii.
"The Mistletoe Bough," asta a fost povestea ta preferată, nu-i aşa?
- Despre ce era vorba? - Nu-mi amintesc exact cum începea.
- Era vorba despre o fată minunată - - Trebuia să se mărite.
În ziua nunţii, s-a ascuns din joacă în cufăr.
- Da, aşa e. - Din nefericire, cufărul avea o încuietoare cu arc.
50 de ani mai târziu, i-au găsit scheletul.
- Nu cred c-am să devin vreodată aşa jucăuşă. - Vreţi vă rog să vă serviţi?
Tot vorbeaţi despre scheleţi, aţi văzut lucrul ăla nou de pe plaja?
- Da, îl ador. - Chiar? Bine.
Nu prea mi-a plăcut tipa aia nouă. Cu siguranţă e Scorpion.
Nu, nici mie nu mi-a plăcut prea mult, dar hainele ei erau super.
- Pur şi simplu divin! - La fel ca în Rai!
- Trebuie să-l văd şi eu. - Am o pasiune pentru James Mason.
- Este bun? - Absolut minunat.
Un fel de atracţie sinistra! Zodia Taurului, taur, ştii tu.
- Foarte încăpăţânat. - Chiar?
Dar trebuie să mărturisesc ceva.
Ştii, cred că îmi place Mason la fel de mult ca Errol Flynn?
- Eu îl iau pe Cary Grant, pentru mine. - Oh şi eu la fel.
Capricorn, o capră. Nişte buze, minunate!
- Atât de mult "oomph." - Da.
- Absolut. - A fost tulburător în filmul ăla cu Bergman.
Cum s-a chemat? "Ceva despre ceva"
Nu, asta-i celălalt. Asta era doar "Ceva."
Ştii tu, a fost ceva de genul, ştii tu.
Îmi stătea pe limbă.
Şi mie. Era doar simplu "Ceva" Sunt sigură. Îl ador.
- Şi Bergman! - El este genul de fecioară!
- Ca toate astea, ştii tu. - Oh, cred că este minunată.
Am fost odată la un film. Am văzut-o pe Mary Pickford.
Eram înnebunită după ea! N-ai iubit-o?
Pai, e genul fecioară, ca toate astea.
- In ce film ai vazut-o? - Nu-mi amintesc exact.
"Ceva. Ceva."
Sau doar simplu "Ceva"? Mai degraba ceva de genul asta.
Nici măcar nu te cred c-ai fost.
Dacă aş fi în locul tău aş lua-o mai uşor cu pateul - multe calorii draga.
Phillip, te superi dacă o ajuţi pe doamna Atwater?
Aş fi bucuros. Staţi jos doamna Atwater. Vă voi servi eu.
Mulţumesc atât de mult, drăguţule.
Îmi cer scuze pentru David. Nu-mi imaginez ce l-a reţinut atâta.
Este în oraş doar pentru weekend, iar David este un tânăr foarte popular.
- Uite, lasă-mă să te ajut. Alb sau negru? - Puţin din amândouă pentru doamna Atwater.
- Dar tu? - Eu nu mănânc.
Ce ciudat! N-am auzit pe nimeni care să nu mănânce pui.
Dar tu, Brandon? Oh, tu probabil că da.
- De ce nu mănânci, Phillip? - Pur şi simplu.
Trebuie să existe un motiv.
Dreud a spus că exista un motiv pentru toate, chiar şi pentru mine.
Nu este nici un motiv, Janet.
După cum îmi amintesc, aveai un motiv foarte hazliu Phillip.
- Nu-i aşa, Brandon? - Da.
- Ştiam că trebuie să fie unul. Care este? - Nu-i nimic deosebit.
Cred că este fascinant. Haide, Brandon, te rog.
Pai, s-a întâmplat acum 3 ani în Connecticut.
Mama are o casă acolo, ştiţi.
Urma sa mancam pui, aşa că am mers până la fermă.
Era o dimineaţă frumoasă de duminică, de la sfârşitul primăverii.
În vale, clopotele bisericii băteau.
În curte Phillip isi facea treaba cu gâturile a 2 sau 3 găini.
Oh, draga!
Era o sarcină pe care de obicei o rezolvă foarte bine.
Dar exact în acea dimineaţă, a fost un pic poate prea delicat.
Pentru că unul din subiecţii pregătiţi pentru cină, deodată s-a rasculat.
- La fel ca Lazar, s-a ridicat- - Este o minciună!
Nu este adevarat.
N-am strangulat o găină în viaţa mea! - Ascultă aici puţin, Phillip -
N-am strangulat o găină niciodată şi ştii prea bine.
Iertaţi-mă, dar pare atât de amuzant,
ca voi doi vă agitaţi atâta din cauza unuii biet pui mort.
Îmi pare rău. Am fost ridicol şi foarte grosolan.
Îmi cer scuze pentru amândoi şi pentru poveste.
Ei bine!
- S-a terminat? - Îmi e teamă că da, Rupert.
Oh, ce păcat.
Aproape că aţi fi ajuns să va strangulaţi unul pe altul în locul vreunei găini.
- Domnule Cadell, serios. - Dar onoarea unui om era in joc.
Şi personal, cred că o găină este un motiv bun pentru o crimă.
Asa cum e o blondă, sau o saltea plină cu bani,
sau orice alt motiv obişnuit petru crima.
Acum, doar nu esti de acord cu crima, Rupert, dacă imi permiti.
Iti permit si sunt de acord. Gândeşte-te la problemele pe care le-ar rezolva.
Şomaj, sărăcie, statul la rând pentru bilete la teatru.
Trebuie să spun, A fost absolut ingrozitor pana am reusit
să iau bilete pentru acel concert, cum s-a chemat?
- Ştii tu. - "Ceva" cu "cum-o-cheamă"?
Draga mea doamnă Atwater, O simpla folosire atentă a arătătorului
şi 2 locuri în rândul întâi sunt ale tale pentru spectacol.
Ai avut probleme să intri într-un restaurant cu draperii de catifea?
- Ingrozitoare. - O problema foarte simpla.
O fulgerare de cuţit, doamnă
şi dacă treci usor peste asta-
Oh, nu, treci peste cadavrul chelnerului sef.
Mulţumesc, aici este masa dumneavoastră.
Rupert, eşti tare.
E un recepţioner la hotel în care aş putea cu bucurie să infing un cuţit.
Oh, nu, îmi pare rău. Cuţitele nu pot fi folosite pe angajatii hotelurilor.
Ei intra în categoria "omorât încet, prin tortură",
împreună cu iubitorii de pasari, copii mici şi dansatorii de step.
Proprietarii, binenteles, sunt altă problemă. Cauţi un apartament?
Sună la doamna Sash Weight
de la departamentul de neciopliţi.
Ce ideea grozavă!
Daca serveste scopului tau, pur şi simplu...
- Dar ne vom omorî între noi. - O nu. O nu.
De fapt, crima este, sau ar trebui să fie o artă.
Nu una dintre cele 7 existente, poate, dar o artă, cu siguranta.
Asa cum, dreptul de a comite o crimă ar trebui să fie rezervat
pentru acei câţiva care într-adevăr sunt persoane superioare.
Şi victimele - fiinţe inferioare ale căror vieţi sunt oricum neimportante.
Evident.
Nu te supăra, nu ţin cu extremiştii
care simt că ar fi sezon deschis pentru crime tot timpul.
Nu, personal, aş prefera să am...
"Saptama Taierii unui Gat"
Sau "Ziua Strangulării."
Probabil un simptom al senilitatii apropiate
dar trebuie să recunosc că nu apreciez deloc glumele astea morbide.
- Umorul n-a fost cu intenţie. - Nu vorbeşti serios de teoriile astea, nu?
- Ba sigur că da. - Mă obosiţi amândoi.
Nu. De ce crezi asta?
Noţiunea ca crima este o artă pe care numai cei superiori ar trebui s-o practice -
în sezon!
- Acum ştiu că nu eşti serios. - Sunt un individ foarte serios.
Atunci pot să întreb, cine decide dacă un om este inferior
şi de aceea să fie o victimă potrivită pentru o crimă?
- Acei cativa privilegiati care o comit. - Şi cine ar putea fi ei?
O, eu, Phillip...
posibil Rupert.
Îmi pare rău, Kenneth, ai ieşit din joc.
- Domnilor, sunt serios. - Şi noi suntem, domnule Kentley.
Cei câţiva sunt acei oameni cu o superioritate intelectuala şi o culturală atat de evidenta
încât se ridica mai sus de conceptele morale tradiţionale.
Binele şi răul, adevărul sau minciună au fost inventate pentru oamenii obişnuiţi,
oamenii inferiori, pentru că are nevoie de ele.
Evident că eşti de-acord cu Nietzsche şi teoriile lui despre Superman.
- Da, sunt de-acord. - La fel şi Hitler.
Hitler a fost un salbatic paranoic.
Super oamenii lui, toţi super fasciştii au fost criminali fără minte.
I-as spanzura pe toti cei ramasi.
Dar apoi, vezi tu, îi spânzur pe ei mai întâi pentru că sunt proşti.
Ii spânzur pe toţi cei incompetenţi şi proşti. Sunt deja prea mulţi în lume.
Atunci spânzură-mă pe mine.
Trebuie că sunt prost, pentru ca nu ştiu dacă eşti serios sau nu.
În orice caz, prefer să nu mai aud nimic despre,
scuză-mă, dispreţul tau, pentru oameni
şi pentru standardul unei lumi pe care o cred civilizată.
- Civilizată? - Da.
Poatea ca ceea ce se numeşte "Civilizaţie", este ipocrizie.
Pai, sunt sigur ca Rupert, din fericire, are inteligenţă şi imaginaţia -
Te rog, Brandon, cred c-am discutat de-ajuns.
Phillip, unde ai pus acele cărţi pe care le-ai pus deoparte pentru domnul Kentley?
- Aş vrea să le văd şi eu, dacă se poate. - Sunt în sufragerie.
Domnule Kentley, n-aţi vrea să vedeţi acum acele cărţi?
Îmi cer scuze, domnule.
Din nou, mi-e teamă că m-am lăsat luat de val.
Oh, nu-i nimic, băiatul meu.
Cred că este o colecţie bună, prima ediţie, adică.
Da, mi-ar plăcea să le văd. Dar pot folosi telefonul mai întâi?
Aş vrea să vorbesc cu soţia mea. Poate că a vorbit ea ceva cu David.
- Binenteles, pe aici. - Oh, draga, oh, draga -
- Uh, Brandon? - Da.
Ai întins prea mult coarda cu punctul tău de vedere.
Nu plănuieşti să faci ceva cu câţiva inferiori, din greşeală?
- Sunt o fiinţă capricioasă. Cine ştie? - Înţeleg.
Cred că este cu siguranţa Scorpion.
Uh, doamna Atwater, nu v-ar plăcea să vedeţi şi d-voastră cărţile?
Oh, abia aştept.
Ştii că atunci când eram mică, obişnuiam să citesc destul de mult.
Oh, cu toţii facem lucruri stranii în copilărie.
Kenneth, de ce nu schimbi postul la radio sau poate pui nişte discuri cu muzica.
Muzică ambientală are efecte pe termen lung.
Este atât de viclean, un mic diavol, nu-i aşa?
Să ne readucă împreună cu muzica drăguţă.
Nu te supara dint-atat. Întotdeauna procedează în felul ăsta.
- Merg în cealaltă cameră. - Să vezi cărţile?
Nu, să-l las pe Brandon să mă vadă.
- Îţi pasă ce crede? - Ştiu la ce se gândeşte.
Crede că te-am lăsat pentru că David are un cont mai mare la bancă.
Atunci, de ce mergi?
Pentru ca...
Pentru că mă simt prost să fiu aici cu tine.
O, Janet!
Niciodată n-ai crezut că mi se poate intampla asta, nu-i aşa?
Sincer?
Nu.
Ei bine, asa ma simt acum şi nu-mi place deloc.
Ar vrea să cred că ai putea avea buna cuviinţă să-ţi fie şi ţie jena.
- De ce? - Păi...
M-ai lăsat, dragule, îţi aduci aminte?
Nu i-ar plăcea prietenului tău, Brandon, să ştie asta?
- Ce s-a-ntâmplat? - Nimic. Mă gândeam.
- La ce? - La orgoliul feminin.
Pai, sunt de asemenea jenată pentru ca...
Continuă.
Pai, tu şi David erati atat de buni prieteni.
Acum nu mai sunteţi şi e vina mea.
- Sunt o fată atât de proastă. - Nu, nu eşti.
Atunci probabil, aduc foarte bine cu una.
De ce mă chinui să fiu atât de deşteaptă cu toată lumea în afară de David?
Nu-l iei şi pe David peste picior?
Mă relaxez cu David, mulţumită ţie.
- Mie? - Da.
Acea... Duminica cumplită la Harvard,
când ai spus ca vrei sa ne despartim,
David m-a luat la plimbare.
Eram cu nervii la pământ.
Pur şi simplu n-am putut fi fata veselă.
M-am relaxat şi am lăsat ca totul sa iasa la suprafata.
Eu, cea adevarata.
Ai auzit expresia aia scurta? Mă aud că spun lucruri ca astea...
Oh, unde-i David?
Ştii, nu sunt foarte isteţ.
De ce?
Niciodată n-am realizat că tu eşti...
Brandon şi muzica lui ambientală.
Eşti îndrăgostită de David, nu-i aşa?
Da.
- Nu înţeleg. - Ce anume?
Brandon a făcut o figură când am ajuns aici.
A dat de înţeles că am o şansă cu tine, pentru că David a ieşit din joc.
Stai. Vrei să spui că înainte să ajung aici Brandon ştia că ne-am despărţit?
- Ştia chiar şi despre tine şi David. - Ce?
Kenneth, el pretindea că nu ştie absolut nimic când i-am spus. A zis -
Ce se-ntâmplă aici?
Nu ştiu, dar am să aflu o dată pentru totdeauna!
- Brandon? - Da?
- Pot să vorbesc cu tine un pic? - Sigur.
De ce nu-i poate lăsa pe oamenii în pace?
Ei bine?
Ce urmăreşti cu adevărat dragule?
- Merg să-ţi aduc o cafea, dacă vrei. - Să lăsăm la o parte politeţea!
Vreau să ştiu de ce ai avut tupeul
să-i spui lui Kenneth ca nu mai trebuie să-şi facă griji pentru David şi mine.
Nu cred că este chiar ceea ce am spus.
Este ceea ce ai insinuat şi vreau să ştiu de ce.
Unele femei sunt chiar foarte drăguţe atunci când se supără, Janet.
Din păcate, tu nu eşti.
- Termină, Brandon. - Pai, cavalerismul poarta uneori o masca urâta!
- Nu cred că vine David. - Aşteaptă şi-ai să vezi.
Nu trebuie. Niciodată nu întârzie atât de mult. Niciodată nu întârzie deloc.
Iar dacă ar fi apărut ceva, ar fi sunat!
Cred ca special ai aranjat asta, pentru ca el să nu vină.
Ce inteligent sunt.
Ar fi trebuit să ştiu că nu puteai să dai
doar aşa o petrecere pentru domnul Kentley.
Trebuia să vii tu cu ceva in concordanta
cu umorul tău sarcastic.
Sper că te-ai distrat suficient, Brandon. Eu nu.
Este chiar nesuferit.
Nu ar fi trebuit să-l laşi să te supere.
Ceva nu merge bine, Brandon?
Nu, Janet are talentul de a fi sacaitoare uneori.
În orice caz, presupun că mai bine aş...
Uh, ce-ai vrut să spui cu "ceva nu merge bine"?
Tu întotdeauna îţi plănuieşti petrecerile atât de bine,
încât ar fi ciudat ca ceva să meargă rău.
Se pare că-i este dor de David.
De fapt şi mie începe să-mi fie dor de el.
Oare nu tuturor?
- 2 porţii de desert, domnule Cadell? - Una pentru tine şi una pentru mine, draga mea.
Se pare ca ceilalţi nu au dispoziţia necesară pentru îngheţată.
Nu, dar, ar putea toţi să o facă cu puţin calm
Pare o petrecere ciudata, nu ca asta m-ar surprinde.
- De ce? - Aş fi putut să prezic asta de dimineaţă.
Amândoi cred că s-au trezit cu fundu-l în sus.
Au fost intr-o astfel de dispozitie toată ziua!
Domnul Brandon spune că întotdeauna este in dispoziţia asta când dă o petrecere.
E prima oară când văd asta.
De obicei mă lasa să pregătesc totul aşa cum vreau eu.
Dar, uită-te la asta, friptură abia a fost atinsă.
- Ce a fost atât de diferit astăzi? - Ce n-a fost?
Domnul Brandon era foarte grăbit să mă pună să şterg şi să pregătesc masa.
Şi, o, arată aşa de bine!
Dar când ma grabeam sa plec la cumpărături,
mi-a spus brusc ca pot sa folosesc toată după-amiaza pentru asta.
Toată după-amiaza, asta după graba aia de dimineaţă.
- A spus de ce? - Nu, doar un moft cred.
Dar atunci când m-am întors, i-am auzit pe el şi
pe domnul Phillip pălăvrăgind şi erau agitandu-se.
Oh. Despre ce?
Acum, domnule Cadell, chiar dacă aş fi ştiut, crezi că aş spune?
- Pai, sper. - Nu eu. Sunt tacuta ca un mormant.
Uită-te cata dezordine! Asta face munca dubla.
După ce am curăţat asta,
A trebuit să şterg toate cărţile acealea de pe masa din camera de oaspeţi,
să le aduc aici, să le pun din nou în cufăr,
acolo unde au fost de prima dată.
- De ce serveşti aici, chiar? - N-a fost ideea mea.
Aveam totul pregătit în camera de oaspeţi şi era foarte frumos.
Dar chestia asta, nu are deloc gust...
Încă se plange pentru masa ei şi cât este de incomod să serveşti aici?
E mult mai confortabil, să ştii.
Pentru ca în felul acesta, oamenii nu trebuie să meargă tot drumul până în camera de oaspeţi
să servească mâncare şi să se întoarcă aici să mănânce.
Se pare ca au mers acolo acum pentru desert şi cafea.
Doamna Wilson, vă rog serviţi oaspeţii. Nu le mai daţi sfaturi.
Ne-am trezit pe partea nepotrivită a patului, nu-i aşa?
- Sunt într-o poziţie jenantă. - Ce vrei să spui?
Văd că sunt singurul care se simte bine cu adevărat.
Tu şi doamna Atwater.
Ce se-ntâmplă, Phillip?
Vrei să stingi lumina?
- Îmi pare rău. - Nu-mi place să-mi bată lumina în ochi.
Ştii, Phillip,
Devin suspicios când oamenii nu-mi răspund la întrebări şi puţin curios.
- M-ai întrebat ceva? - Da, Phillip, te-am întrebat.
Pai, care era?
Te-am întrebat ce se-ntâmplă aici.
- O petrecere. - Da, dar mai degrabă o petrecere ciudata.
Despre ce-i vorba, Phillip?
Despre ce-i vorba? Încetează să mai joci "Crimă şi Pedeapsă", Rupert.
Dacă vrei sa afli ceva spune o dată! Altfel -
Calmează-te, calmează-te.
- Nu te opri. - Vreau să beau ceva.
Aşteaptă, îţi aduc eu. Cântă în continuare. Ce anume vrei, Scotch?
Nu, coniac.
Eşti foarte îndrăgostit de acea melodie, nu?
Ştii Phillip, aş vrea să-ţi spun direct ceea ce vreau să ştiu.
Din păcate, nu ştiu nimic.
Doar presupun.
- Am spus - - Te-am auzit.
- E bun asta? - Mulţumesc.
- Foloseşti asta? - Câteodată.
Am crezut că numai începătorii folosesc.
- Trebuie să spun - - Stai, Rupert, te întreb eu.
Ce suspectezi?
O, am uitat. Unde este David, Phillip?
Nu ştiu. De ce?
- Brandon ştie. - Stie?
- Nu stie? - Nu, din ce stiu eu.
- O, haide. - Nu ştiu. De ce nu-l întrebi pe Brandon?
L-am întrebat,
dar este prea ocupat să manevreze alte două puncte din triunghi.
Pentru ce, Phillip?
Ce încearcă Brandon să facă cu Janet şi Kenneth?
- De ce râzi? - Nimic.
Ce este? Ce, am luat-o pe arătură?
Nu se întâmplă absolut nimic, Rupert.
Eşti,...
mai mult decât de obicei alergic la adevăr în seara asta, Phillip.
Asta-i a 2 oară când nu-l spui.
Mulţumesc. Când a fost prima oară?
Când ai spus că niciodată n-ai sugrumat o găină.
Eşti zăpăcit.
Brandon a inventat-o de dragul unei glume nu prea bune.
Nu, nu-i aşa. Nu, nu-i aşa, Phillip.
Şi dacă îţi aduci aminte bine, vei realiza că ştiu că nu-i aşa.
Acum un an, am fost la fermă. Îţi aduci aminte?
Într-o dimineaţă am văzut cum îţi făceai treaba.
Te pricepi chiar foarte bine la sucit gâtul găinilor, îmi amintesc.
Pai, Eu... am vrut să spun că povestea lui Brandon nu a fost adevărată.
- N-am vrut să spun că n-am omorât găini. - Asta a spus el.
Pai, n-am crezut că este un subiect de conversaţie prea bun, în timp ce mâncam.
- Ai fi putut să spui asta. - Bine, n-am spus.
Nu mâncăm acum, Phillip. De ce m-ai minţit?
- Pentru că nu-mi place să vorbesc despre... - Despre ce anume?
Strangulare.
- Nu pot cânta cu chestia aia! - Ți le fac cadou.
- Este extrem de generos din partea ta Brandon. Nu cred -
Vă rog, ştiu că apreciaţi prima ediţie mai mult ca mine, domnule Kentley.
- Este foarte drăguţ din partea ta Brandon. - Ce s-a-ntâmplat?
- Trebuie să veniţi la cină... - Care-i problema, Phillip?
Nu vrei ca domnul Kentley să aibă cărţile alea?
- Nu. Nu mă interesează dacă le are, Doar - - Ce? Ce?
Cred că-i cam lipsit de tact să le lege, atâta tot.
David n-a avut niciodată probleme pe care să nu le poată rezolva
Ştiu, dar nu pot să-nţeleg asta.
Orice l-ar fi reţinut înainte, ne telefona mai întâi. Nu-i aşa, Janet?
O da. Întotdeauna când venea după mine era foarte punctual.
Şi s-ar putea.
Nu m-ai mai recunoaste acum. Sunt o femeie nouă, punctuală ca un ceas.
Este foarte puţin feminin draga.
Poate, dar prefer manierele decât feminitatea.
O Henry, vorbeşti exact ca Daddy.
Îmi amintesc odată, când David era încă acasă...
Ia-o mai uşor, Phillip.
- Rupert bănuieşte ceva. - Ba nu. Acum, let up.
- Trebuie să beau Brandon. - Destul.
Ia-ţi mâna de pe braţul meu!
Niciodată să nu-mi mai spui ce să fac şi ce să nu fac.
- Nu-mi place Brandon şi nu voi - - Vorbeşte mai încet.
Eu, sper că nu te-am supărat Phillip.
Nu, mai mult şi-a amestecat băuturile.
- Mai degrabă pari tu însuti supărat. - Chiar?
Da, este ceva care vă supăra pe amândoi, ceva destul de important.
- Ceva care - - Scuzaţi-mă, domnule.
Este o doamnă care îl cauta pe domnul Kentley sau doamna Atwater.
- Trebuie să fie Alice. Vorbesc eu cu ea, Henry. - Bine.
Tot inanite şi la stânga, draga.
- Mulţumesc. - Primul dormitor.
Domnule Kentley, crezi că David ar putea fi acasă?
Nu ştiu. Sper.
Nu-mi place sa ma bag,
dar dacă David era acasă, cred că ar fi sunat el, în locul doamnei Kentley.
- Tu ce spui, Brandon? - Nu ştiu.
Acel David pe care îl ştiam era politicos şi punctual de asemenea.
Nu s-a schimbat.
Binenteles, dar dacă nu este acasă, unde-ar putea fi?
Nu mă întreba pe mine. Nu ştiu.
Ar putea fi într-o groază de locuri.
- Cum ar fi? - La club, sau la petrecerea lui Bradley.
- Poate s-a dus la Janet. - De ce?
Poate a decis s-o i-a de-acasă, totuşi.
Am telefonat acasă după ce-am vorbit cu domnul Kentley.
- Nu era acolo? - Nu. Am lăsat un mesaj în caz de ceva.
Am putea avea mai multe şanse să aflăm unde este acum
dacă am şti unde a fost în după-amiaza asta. Ce crezi, Brandon?
N-am nici cea mai vagă idee unde a fost după-amiaza.
Nu crezi că ne-ar fi de ajutor dacă am şti unde a fost?
Presupun că da.
Ştiu că s-a dus după-amiază la club să joace tenis.
- Ştiu că a ajuns acolo. - De ce?
Cineva a sunat de acolo şi a lăsat mesajul că ne vom întâlni cu David aici.
- Ştii cine anume a lăsat mesajul? - Nu.
Evident, David s-a dus la cineva la club şi şi-a schimbat planurile.
N-ai fost acolo din greşeală, nu Kenneth?
Nu. Îmi doresc să fi fost.
Presupun că tu şi Brandon n-aţi fost, nu Phillip?
Nu.
Cu greu ne ocupăm de organizarea petrecerii.
O, trebuiau să fie multe de făcut în după-amiaza asta, nu?
- Ştii. - Da, înţeleg.
N-ai vorbit cu David deloc azi?
Nu. De ce întrebi?
Am crezut că poate a sunat şi a spus că întârzie, sau ceva.
Nu, n-a sunat.
Nici Phillip şi nici eu n-am mai vorbit cu David
de când l-am invitat la petrecere.
- Ciudat. - Ce vrei să spui?
Mi s-a părut că-l aud pe David că vorbea cu Phillip ieri dimineaţă.
Da, aşa e. Am uitat.
O, despre ce aţi discutat? A telefonat în legătura cu petrecerea?
Da, vroia să fie sigur de ora. Asta a fost tot.
Ţine, te ajut eu cu asta.
Oh, mulţumesc, domnule Cadell.
E în regulă, doamna Wilson.
Poţi pune cărţile înapoi când veniţi să faceţi curăţenie maine.
N-aveam de gând să vin mâine.
Mă tem că va trebui. Doar lasă cărţile aşa acum.
Pai, bine.
Henry, Alice n-a auzit nici un cuvânt de la David. Este îngrijorată.
- Mai bine aş vorbi cu ea. - A închis.
A început să plângă atât de tare. O, Henry, sunt îngrijorată.
Ce-a spus?
A dat telefon în mai multe locuri în care ar fi putut fi.
Nu o dată, ci de mai multe ori.
Şi acum, Henry, crede că ar fi putut avea un accident.
- Vrea ca tu să suni la poliţie. - Poliţie?
Oh, nu, Anita, Nu cred că este necesar.
David nu mai este un copil.
Sunt aproape sigură că e bine. Eu -
Brandon, cred c-ar trebui să plec acasă. Soţia mea are nevoie de mine.
- Asta nu-i sta în fire lui David. El - - Nu, binenteles, Înţeleg.
- Pot merge cu dumneavostra, domnule Kentley? - Mulţumesc, Janet.
- Îţi aduc lucrurile. - Mulţumesc.
- O, domnule Kentley, cărţile dumneavoastră. - O! O, da.
Nu pot să vă spun ce rău îmi pare.
Mă sunaţi imediat ce aveţi veşti de la David?
Sunt sgur ca dragul băiat, se va întoarce.
- Janet? - Da?
Nu este momentul, dar mă bucur că am purtat această discuţie.
Şi eu şi David ar fi desigur.
Bine.
- Păi - - Kenneth, de ce nu mergi cu noi?
- Oh, Nu ştiu - - Te rog.
- Mulţumesc. - E a ta, Janet?
Da, doar o car cu mine. Oh, mulţumesc.
- Îmi iau pălăria. - Oh, mergi cu Janet?
- Da, vom merge împreună. - Ce-am prezis?
Noapte bună, domnule Kentley.
Sper ca domnul Kentley să se simtă mai bine în curând.
Mulţumesc.
Ai să mă suni în momentul ce afli ceva de David?
Sigur. Spune-i noaptea buna lui Phillip pentru noi.
Doamna Atwater, vă mulţumesc atât de mult c-aţi venit.
Eu vă mulţumesc pentru că m-aţi lăsat să vin.
Îmi pare rău că trebuie să plecăm. Pa.
Noapte bună.
- O, asta nu-i a ta.
Îmi pare rău că a trebuit să stricăm petrecerea.
N-aveţi cum s-o stricaţi, domnule Kentley.
Vreau să spun că plecăm aşa devreme.
Noapte bună. Fii atentă la scările alea, Anita.
- Mulţumesc, Mrs Wilson. - Noapte bună, domnule Cadell.
- Oh şi tu pleci? - Da, trebuie. Noapte bună.
Noapte bună.
Pot să vă ajut cu cărţile acelea, domnule Kentley?
Vă mulţumesc pentru această seară minunată. Noapte bună. A fost fermecător.
Oh, Phillip, această petrecere merită să intre în istorie.
Ei, haide, s-a terminat şi n-ar fi putut merge mai bine de-atât.
Ba da, fără Rupert.
Dar a fost strălucitor. M-a ajutat să spun tot ce-am vrut să le zic idioţilor aia.
El a dat petrecerii directia pe care o anticipam.
La ce te referi?
La faptul ca a fost curios, bagaret, sau doar pisalog?
Ştii ce preocupat era atunci când m-a luat la întrebări?
- Despre ce? - Oh, ce mai contează.
Erai prea preocupat dincolo sa-ti aranjezi celalalt mic detaliu.
- Ce detaliu? - Legatul cărţilor în felul ala.
Oh, am crezut că este minunat. Nu ţi-a plăcut?
Nu, Brandon, nu mi-a plăcut deloc.
Distrugi totul cu ultimele tale retuşuri.
Taci. Doamna Wilson este încă aici.
- Vrei să te îmbeţi, nu? - Sunt beat.
Şi la fel de copil prostuţ aşa cum ai fost când m-ai făcut mincinos.
- N-ai nici un drept să spui povestea aia. - De ce-ai minţit, chiar?
A trebuit.
Ai fost vreodată neliniştit măcar un minut
ca să înţelegi cum se simte cineva?
Nu sunt sentimental, dacă asta vrei să spui.
Nu asta am vrut să zic, dar nu mai contează.
Nimic nu mai contează, exceptând faptul că domnului Brandon i-a plăcut petrecerea.
Domnul Brandon a dat petrecerea.
Domnul Brandon a avut o seară minunată.
Ei bine, eu am avut o seară proastă.
Continua să bei şi vei avea şi o dimineaţă proasta.
Măcar dacă aş avea o mahmureală, ar fi toată a mea.
S-Stii Phillip, m-am gândit.
Merităm o vacanţă adevărata după ce se termină tot.
Unde vrei să mergi?
Binenteles, ar trebui să ne întoarcem aici pentru câteva zile, mai întâi.
Altfel, ar părea -
M-am rugat să mă trezesc şi să constat că n-am făcut nimic încă.
Dar de ce?
Sunt speriat de moarte, Brandon. Cred că o să fim prinşi.
Oh, nu-i nici o şansă. Pai, a fost, dar nu mai este.
De ce, să
Uh. Dumneavoastră sunteţi, doamna Wilson?
Da. Am nevoie de-o cheie ca să pot intra să fac curăţenie mâine dimineaţa.
Dacă încă mai vreţi să plecati la fermă în seara asta.
- Oh, da plecam. - Oh, asta-i bine.
Nu arătaţi bine nici unul din voi. Oh, mulţumesc.
Binenteles, m-aş descurcat bine cu restul,
dar vreau ca amândoi să vă întoarceţi.
- Aşa vom face. - Pai, am plecat. Simţiţi-vă bine.
Nu uita să-mi scrii.
And mind your P's and Q's.
Pe cine suni?
Doar la garaj.
Alo? Aici este domnul Brandon Shaw. Vreţi să-mi trimiteţi o maşină, vă rog?
Da, imediat. Mulţumesc.
Ar fi bine să tragem perdeaua.
Cine sa fie?
- Brandon, cine e? - Probabil omul de la garaj. Răspunde-i.
Nu avea timp să ajungă aici aşa repede.
Atunci probabil doamnă Wilson a uitat ceva. Răspunde-i.
Brandon... Brandon, nu ne putem preface că nu suntem acasă?
Cu luminile astea aprinse? Răspunde, Phillip.
Cine e?
- Brandon. Brandon, este Rupert. - Ce?
Vrea să vină sus. A spus că şi-a uitat ţigările aici.
- Pai, lasă-l să vină. - Ştii că minte! S-a prins.
- Taci şi întoarce-te la telefon. - Nu vreau.
- Du-te la telefon. - Brandon, nu pot.
- Trebuia. - Nu! Ştie -
Taci!
Rupert? Vino sus.
Nu, uh, binenteles ca nu.
Este doar un pic obosit.
Nu, dar o vom găsi imediat.
Bine.
Phillip... Phillip, ascultă-mă.
Rupert este în drum spre noi acum, trebuie să-ţi revii.
Phillip, m-ai auzit?
Haide, mai ia-ţi o băutură dacă vrei,
dar revino-ţi şi ţine-ţi gura închisă.
Vom termina în 5 minute.
Nu ştiu cât de mult, sau dacă Rupert ştie ceva,
dar îţi promit că va pleca de aici în 5 minute, într-un fel sau altul.
Phillip, pentru aceste 5 minute, trebuie să-ţi revii.
- Brandon, Brandon - - Ascultă.
N-am de gând să fiu prins din cauza ta, sau a atlcuiva.
Nimeni nu-mi va mai sta în cale acum.
Brandon, nu-i încărcat, nu-i aşa?
- Îmi pare rău că te bat la cap, Brandon. - Nu-i nimic. Intră.
Ştiam că veţi pleca în noaptea asta. Nu vroiam să plec fără tabachiera meu.
- Bună, Phillip. - Salut.
N-am vrut să te neliniştesc mai înainte.
Nu l-ai neliniştit. Mă tem că Phillip este un pic nesociabil în seara asta.
- Oh? Mă gândeam că poate - - Ai vreo idee unde ai lăsat cutia?
Nu. Nu, deloc.
Destul de ciudat pentru mine c-am uitat-o, nu?
Presupun că un psiholog ar spune că de fapt n-am uitat-o deloc.
Inconstient am lăsat-o pentru că am vrut să mă întorc.
Dar, uh...
- De ce aş vrea să mă întorc? - Da, de ce?
De placeara companiei noastre sau a încă unui pahar.
E o idee bună. Pot să iau una pentru drum?
Binenteles. Un shut?
Nu, prefer un pahar întreg, dacă nu te superi.
Nu, deloc. Phillip, vrei să-i pregăteşti lui Rupert ceva de băut?
Să mă gândesc, ultima oară îmi amintesc că aveam tabachiera
când eram acolo.
Trebuia să deschid cufărul pentru doamna Wilson, când ai apărut tu.
Şi apoi ce?
Cred că am, -
Mă întreb unde este.
Oh, uite, aici era, exact unde am lăsat-o.
Domnilor, îmi cer scuze. Îmi pare foarte rău.
Eu, -
Ei bine, pot să beau acea băutură totuşi?
Binenteles.
- Chiar nu te superi? - Nu. De ce ne-am supăra?
- Pai, aţi putea fi - - Ce?
- Obositi. Eşti sigur că e în ordine? - A spus c-o poţi avea!
- Mulţumesc. - Nu te supăra Phillip.
- Mi-e teamă că a băut prea mult. - Pai, de ce nu? De ce nu?
Până la urma, a fost o petrecere.
Pai, este foarte plăcut să stai aici cu o băutură bună şi o companie drăguţă.
Mă bucur.
- Vă rog, nu vreau să vă stau în cale. - La ce anume?
- Ştiu că aveţi multe de făcut. - Ce vrei să spui?
Să împachetaţi, în ultima clipă câte ceva.
Mergeti în seara asta în Connecticut, nu-i aşa?
- Da, dar suntem pregătiţi deja. - Oh, înţeleg. Deja.
Cu excepţia unui singur invitat, de care aţi uitat să va debarasaţi.
Ei bine, plec imediat ce...
îmi termin băutura.
Nu este nevoie să te grăbeşti, Rupert.
Mulţumesc. Aş, uh... mi-ar placea să mai stau un pic.
Poate chiar sa va conduc.
Întotdeauna urăsc să plec de la o petrecere,
mai ales când seara a fost neobişnuit de stimulanta.
Sau stranie, ca această seară.
Ce vrei să spui cu, 'stranie'?
Am spus 'stranie, ' Brandon?
Tu întotdeauna alegi cuvinte care au alt înţeles.
Nu ştiu exact ce-am vrut să zic,
decât doar dacă nu m-am gândit la David.
- Ce era straniu la David? - Nu mai apare.
Nu credeţi că a păţit într-adevăr ceva, nu-i aşa?
- Ce ar fi putut păţi? - Poate că a fost omorat sau jefuit.
- In miezul zilei? - Aşa e, am uitat.
Da, cred că era miezul zilei atunci când s-a întâmplat.
Când, uh... ce s-a-ntâmplat?
Pai orice i s-ar fi putut întâmpla lui David.
Nimic, probabil.
Totuşi... unde este?
- Care e părerea ta? - A mea?
M-am gândit la parerea lui Janet pentru un moment.
- Oh? Nu ştiam că şi ea are una. - Ba da, stii.
N-am putut să nu aud ce-a spus Janet.
Crede că l-ai răpit pe David, sau ai făcut ceva care să-l împiedice să vină.
Nu mă interesează pălăvrăgeala lui Janet,
dar tu întotdeauna m-ai interesat, Rupert.
Crezi că l-am, uh... 'rapit' pe David?
Este un fel de nebunie cu care ai atras atenţia în şcoală
cu experimentele, emoţiile purenice, pericolul.
Dar este un pic cam dificil să fac asa ceva acum, nu crezi?
- Ah, găseşti tu o cale. - Cum?
Vreau as zic, să presupunem că tu ai fi eu.
Cum l-ai înlătura pe David din drum?
Eşti mult mai priceput ca mine la lucruri din astea.
Ce-ai face dacă tu ai fi eu?
Păi... dacă aş vrea să scap de David,
L-aş invita la un pahar într-un club sau într-un bar liniştit.
Sau mai bine, l-aş invita aici.
- În felul ăsta nimeni nu ne va vedea împreună. - Asta-i bine. Şi fără martori nu?
- Da, aşa e. - Apoi ce?
Păi...
Pai, să mă gândesc.
La momentul potrivit, David ar fi apărut.
Aş ieşi încet din cameră, în salon.
L-aş îmbrăţişa, i-aş spune "ce bine îmi pare că te văd" că arată foarte bine
şi, uh... i-aş lua pălăria.
Apoi l-aş aduce aici,
aş pălăvrăgi un pic ca să-l liniştesc,
probabil i-aş oferi ceva de băut,
- şi apoi el ar fi stat jos. - Da?
Aş face ca totul să fie foarte plăcut, dacă înţelegi?
Phillip probabil trebuia să cânte la pian.
Acum, aşa cum îmi amintesc, David era destul de puternic.
Trebuia să fie făcut KO.
Aşa că m-aş muta încet în spatele scaunului şi l-aş lovi cu ceva în cap.
Apoi ar fi căzut pe jos.
Şi apoi unde l-ai fi pus?
Păi...
Pai, să mă gândesc.
Pai, cred că l-aş ruga pe Phillip să mă ajute să-l scot din cameră,
l-aş căra pe scări şi apoi l-am fi pus în maşină.
- Ai fi fost văzut. - Ce?
Pai, ai spus-o chiar tu, că dacă se întâmpla ceva,
s-ar fi întâmplat în miezul zilei.
Oh, este adevărat. Am uitat.
Ar fi trebuit să găsesc un loc unde să ascund corpul pana se innopteaza.
Da, aşa e, dar unde, Rupert?
Da.
Da, unde?
- Pisica şi şoarecele! Pisica şi şoarecele! - Phillip!
- Cine e pisica şi cine e şoarecele? - E de-ajuns cu asta.
- Vezi-ţi de treaba ta. - E de-ajuns, Phillip!
Ţi-am mai spus înainte, vezi-ţi de treaba ta!
Chiar nu-i treaba mea. N-am eu grijă de el.
Cu el în aceste condiţii, cred
nu văd motivul pentru care să mai rămâi, Rupert.
Asta doar dacă...
nu te-ai întors să găseşti şi altceva decât ţigările tale.
Vrei să spui, de exemplu, că vreau să aflu
dacă într-adevăr te-ai descotorosit de David?
- Da, asta vreau să zic. - Oh, eşti la fel de dramatic ca Janet.
Nu m-am gândit nici un moment că l-ai răpit pe David.
Într-adevăr Janet este cea care mi-a băgat asta
în cap, dar niciodata n-aş fi menţionat asta,
dacă n-as fi văzut că ascunzi ceva în buzunar pe care îl acoperi cu grija.
- Ce? - Este o armă, nu?
Aceast teatru al tău îl suspectez, mai mult decât orice altceva.
Şi ca să spun adevărul, mă sperie puţin acest lucru.
Îmi pare atât de rău, Rupert. Nu te acuz, dar... uite, tine.
Poţi să te relaxezi. A trebuit să-l iau cu mine în afara ţării.
Au avut loc câteva spargeri, iar mama e putzin neliniştită.
- Uh, ai terminat, Phillip? - Bine.
Ai auzit ce-a spus Rupert despre pistol?
A crezut...
Este ciudat cum se pot transforma gânduri simple în fantezii sălbatice, nu-i asa?
- Tuturor ni se intampla asta, nu-i aşa, Phillip? - Da.
Mai ales după câteva băuturi. Cum e a ta, Rupert?
Cred c-o iau razna.
Phillip, te-ai simţi mult mai bine dacă ai ieşi un pic la aer.
Nu cred că e mult trafic şi toţi ne vom simţi bine.
Este o noaptea frumoasă şi o să conduceţi pe vreme bună.
Aproape că mi-aş dori să plec cu voi. Ar fi foarte interesant.
Să conduci noaptea întotdeauna este,
dar să merg cu tine şi Phillip acum...
aş avea un nou element de... suspans.
Ai avut dreptate, Phillip.
Cărţile într-adevăr au fost legate frumos.
- O are. O are! - Phillip.
Ştie. Ştie. Ştie.
- Bine, uşor. Am eu grijă de asta. - Ba nu.
În curând am să te omor şi pe tine şi pe el - Acuş.
Asta ai vrut, ca altcineva să ştie, nu?
Altcineva care să vadă cât de inteligent eşti, exact ca în timpul şcolii.
Ţi-am spus că o să afle, dar tu nu, trebuia să-l aduci aici.
- Şi acum am terminat-o! - Taci!
Tu mă faci s-o fac vă urăsc pe amândoi. Am fost -
- Beţiv prost. Îmi pare rău, Rupert. - Nu-i nimic.
Nu-i nimic. Dacă vroia într-adevăr să mă omoare,
n-ar fi ratat, mai ales de la distanţa asta.
Binenteles că n-ar fi vrut să te omoare.
Nu ştia ce face, nici ceea ce spunea.
N-am vrut ca nimenis a ştie asta dar a devenit un alcolic, Rupert -
Brandon, vrei să treci acolo, te rog?
Phillip este beat, Rupert.
Doar nu iei ideile alea în serios, nu-i aşa?
Brandon. Brandon. Sunt obosit.
Şi într-un fel sunt şi speriat, de asemenea.
- Dar nu vreau să mă mai joc. - Ce vrei să faci?
Nu vreau, dar am să mă uit înăuntrul cufărului.
- Eşti nebun? - Sper.
- Sper din toată inima să fiu nebun. - Asta n-are nici o legătură cu tine.
- Am înţeles. - Nu.
- Trebuie să mă uit în cufărul ăla. - Bine!
Mergi şi uită-te.
Sper să-ţi placă ce vezi.
Oh, nu. Nu!
- N-am crezut că poate fi adevărat.
- Rupert, te rog - - Ce mă rogi?
Ascultă-mă. Lasă-mă să-ţi explic.
Explici? Crezi că poţi explica asta?
- Da, ţie, pentru ca tu ai înţelege. - Înţeleg?
Rupert, îţi aduci aminte de discuţia de mai devreme cu domnul Kentley?
M-ai ţii minte c-am spus că, 'viata unor' fiinţe inferioare nu este importantă?
M-ai ţii minte ce-am spus, întotdeauna am spus şi tu şi eu,
ca conceptele morale despre bine şi rău, adevăr sau minciună,
nu ţin la oamenii superiori.
- Îţi aminteşti, Rupert? - Da, îmi amintesc.
Asta-i tot ce-am făcut. Asta-i tot, Phillip şi eu am făcut-o.
Noi 2 am trăit ceea ce tu si cu mine am discutat.
Ştiam c-ai să-nţelegi, pentru ca, vezi, trebuie.
Brandon -
Brandon, până în acest moment,
lumea asta şi cu oamenii din ea
întotdeauna au fost în umbră şi de neintels pentr mine.
Am incercat sa-mi croiesc drumul cu ratiune
şi cu o inteligenţă superioară.
Iar tu-mi arunci înapoi direct în faţă, cuvintele mele Brandon.
Ai avut dreptate, de asemenea. If nothing else, a man should stand by his words.
Dar ai dat cuvintelor mele o semnificaţie la care nici măcar n-am visat!
Şi ai încercat să le răsuceşti
într-o scuză rece şi logica, pentru crima ta odioasă!
Ei bine, niciodată n-au fost alea, Brandon,
nu le poţi face aşa.
Trebuia să fie ceva în tine încă de la început.
Care te-a lăsat să faci asta,
dar întotdeauna a fost ceva înăuntrul meu
care niciodată nu m-a lăsat s-o fac.
- Şi niciodată nu mă va lasa să fiu o parte din ea. Cum adică?
Vreau să spun că în noaptea asta m-ai făcut să-mi
fie ruşine de orice concept pe care l-am avut
despre fiinţele inferioare sau superioare.
Dar îţi mulţumesc pentru această ruşine,
pentru că acum ştiu ca amndoi suntem fiinţe separate, Brandon,
cu drepul de a trăi şi munci şi gândi individual,
dar cu o obligaţie faţă de societatea în care trăim.
Cu ce drept ai curajul să spui
că faci partea dintre cei puţini superiori?
Cu ce drept îndrăzneşti să decizi
că acel băiat de acolo a fost inferior şi de aceea a trebuit să fie omorât?
Crezi că erai Dumnezeu, Brandon?
Asta ai gândit atunci când i-ai luat viaţa?
Asta ai crezut atunci când ai servit mâncare pe mormantul lui?
Nu ştiu ce-ai gândit, dar ştiu ce-ai făcut.
Aţi ucis!
Aţi stragulat un băiat, un om
care ar fi putut să trăiască şi să iubească, aşa cum voi n-aţi putea niciodată.
- Şi nici n-o s-o mai faceţi. - Ce vrei să faci?
Nu este cum vreau eu Brandon. Va fi cum vrea societatea.
Nu ştiu ce va fi. Pot ghici.
Şi pot ajuta. Ai să mori Brandon, amândoi!
Veţi muri.
A fost o armă? Da, a fost un foc de arma.
Trebuie să fi fost de pe cealaltă strada. Se lupta cineva?
Credem că a venit de acolo. Nu, a fost din spate, de acolo.
Aţi auzit focul de arma? Da, a fost tras de acolo de sus.
Au fost focuri de arma!
Da, au venit de acolo. Ce este acolo sus?
Trebuie să fie un jaf. Cineva trebuie să meargă acolo sus.
Cred că acel cineva ar face mai bine să cheme poliţia.
A auzit careva dintre voi un foc de arma?
Cineva ar fi bine să cheme poliţia. Pot folosi telefonul?
Nu merg sus să mă uit Ar putea fi un nebun acolo sus.
Uite că vine un echipaj de poliţie.
Vin.